![Offline Offline](./styles/subsilver2/imageset/hu/icon_user_offline.gif) |
Betűmániákus |
![Avatar](./download/file.php?avatar=258_1613328914.jpg) |
Csatlakozott: 2006 május 10 (szerda), 19:36 Hozzászólások: 5752 Tartózkodási hely: Mindig máshol :-)
|
Köszönöm szépen az errejáró lelkeknek. ![smiling :)](./images/smilies/1.gif) Nektek is... Boldog Karácsonyt! Még ha egy kicsit megkésve is. Remélem, mindenkinek kellemesen telnek az ünnepek. ![big grin :D](./images/smilies/4.gif) Tudom, hogy ez az év katasztrofális volt részemről frissítések terén, nagyon bízom benne, hogy ez változni fog jövőre. Soha nem tudok eléggé hálás lenni a sok véleményért és a türelmetekért, amikor a történeteimből a folytatásokat várjátok. De idén azért nem maradtok történet nélkül, elvégre a Kívánság Üstre íródott egy kisregény. Csak ugye nem árulhatom el melyik az, mert köt a Megszeghetetlen eskü. ![smiling :)](./images/smilies/1.gif) Több mint öt év, hatszázkilencvenhat oldal, hatszázkilencven kritika… párhuzamos, kifordított világ – egy regény, amit a kezdetekkor legszívesebben fel sem tettem volna, de számotokra nagy kedvenccé vált. Aki kitalálta, melyik történet is ez, kicsit tekerjen lentebb, és kiemelve olvassa el a belőle az ajándéknak szánt majdnem háromoldalnyi előzetest. A teljes fejezetet pedig újévi ajándéknak fogom szánni. ![smiling :)](./images/smilies/1.gif)
Salvador Benevolus 32. fejezet Griandia - részlet
Harry kettőt kopogtatott az ajtón, aztán amikor az feltárult, épphogy csak bele nem ütközött a kifelé igyekvő Pitonba.
– Mi történt? – kérdezte aggódva az apja.
– Nem tudok aludni – vallotta be halkan Harry, elhallgatva tettét –, rossz ott egyedül, abban a hatalmas szobában. Nem maradhatnék itt melletted? Már eleinte is gondoltam rá, de azt hittem, hogy… meg tudok küzdeni a dologgal.
A mondat végét már csak suttogta, de Piton így is megértette. Abban azonban egyáltalán nem volt biztos, hogy a férfi meg is engedi neki az itt alvást. Elvégre Harry bármennyire is nem akarta tudomásul venni, a láthatatlan szakadék még mindig ott tátongott kettejük között.
– Már réges-régen szólnod kellett volna felelte Piton csendesen. Becsukta az ajtót, aztán átkarolta őt, és az ágyához vezette. A pálcáját előhúzva az ágy felé suhintott, mire a rengeteg irat két toronyba rendezve magát az egyik térfélre sorakozott.
Harry teljesen idiótának érezte magát, ahogy ott álldogált magához ölelve a takaróját.
– Ne haragudj, hogy megzavartalak – motyogta bűnbánóan.
– Csak azért haragszom, hogy megint nem szóltál nekem – morogta Piton, miközben a saját takaróját összébb rendezte. Ezt követően Harry ledőlt az ágyra, és magára húzta a sajátját, majd összekucorodott alatta. Direkt úgy feküdt, hogy ne legyen háttal az apjának, aki közben leült mellé törökülésben, és a kezébe vette az egyik pergament. – Biztos, hogy jól vagy? – kérdezte rápillantva.
– Igen, csak megint elszabadult a varázserőm – ismerte el halkan.
– Azért is indultam el, mert a bűbájok jeleztek, hogy nincs minden rendben odaát. Ezúttal mi történt? – faggatózott Piton.
– Jégbarlangot csináltam a szobából – sóhajtott Harry. – De rendbe hoztam, mielőtt átjöttem! Tényleg.
A bájitalmester mély levegőt vett, miközben a fejét rázta.
– Nem lesz ez így jó. Tudod, hogy a varázserőm megakadályozza, hogy a tied bajt okozzon. – Pár pillanatig csendben maradt, de aztán megszólalt. – Blackkel álmodtál, igaz? Álmodban védekeztél, de közben a valóságban is megtörtént.
Harry nyelt egyet, és úgy döntött, itt az ideje a vallomásnak.
– Igen, vele álmodtam, de nem a támadásról – pontosított. Piton erre nagyot nézett, és leengedte a pergament, amit percekkel ezelőtt is tanulmányozni akart. – Most jöttem rá, hogy múltkor is másról álmodtam, amikor elszabadult a varázserőm – próbálta magyarázni. – Most, amikor felriadtam, végre emlékeztem is rá, mi volt az a rossz, amit újra átéltem álmomban.
– Újra? – kérdezte értetlenül Piton, ujjai megfeszültek a pergamenen, és észre sem vette, hogy kezdi összegyűrni azt. – Mi rossz van még, ami Black tedd veled, és nem tudok róla?! – emelte fel a hangját.
Harry felült, aztán az ágy fejlécének dőlt, lábait felhúzta a takaró alatt, és átkarolta.
– Félreértesz…
– Nem hinném! – csattant fel indulatosan Piton, esélyt sem adva a magyarázkodásra. Elhajította a már összegyűrt iratot, és teljesen felé fordult. – Tudom, milyen elvakult vagy Blackkel szemben, így nem csodálkozok rajta, ha eltitkolod előlem azt, hogy bántott!
– Mi… ? – nézett nagyot Harry. – Teljesen félreértesz! Talán ha végighallgatnál…
– Blackkel szemben nem ismerek türelmet! – szakította félbe Piton a mondanivalóját. – Ki vele, mikor bántott annyira…
– A haláláról álmodok! – kiáltott rá Harry dühösen, mire Piton elsápadva elhallgatott. – És tudod, mi a legrosszabb benne?! Hogy én tehetek róla! – A mondanivalója végére a torka annyira összeszorult, hogy küzdenie kellett a fájdalom ellen, amit mindig is érzett keresztapja hiányától.
Hosszú másodpercig némán ültek egymásra nézve, mire végül Piton meg tudott szólalni.
– Ne haragudj, Harry – mondta csendesen. – Soha nem említetted, hogyan történt a tragédia, és most már értem, miért. – Néhány pillanatig elhallgatott, mint aki azt latolgatja, mit mondjon. – Oly sok dologért hibáztatod magadat, biztos vagyok benne, hogy most is túlzol.
Harry megrázta a fejét. Miért nem érti meg?
– Tényleg az én hibám! – próbálta meggyőzni az apját. – Voldemort csapdát állított nekem, én pedig belesétáltam… egy látomáson keresztül odahívott a minisztériumba a jóslat miatt, Sirius pedig utánam jött, és Bellatrix a szemem láttára ölte meg! Nem mondhatod, hogy nem az én hibám! – tört ki elkeseredetten. Harry úgy döntött, talán mégiscsak jobb volna ledőlni, így ügyetlenül, remegő kezekkel rendezte el a takaróját. – Tudnom kellett volna, hogy csapda ez az egész…
Ijedtében összerezzent, mikor apja megragadta a kezét és megszorította.
– Harry. – A hang elég komolyan csengett ahhoz, hogy felnézzen. – Ne kínozd magad! – Harry bólintott, de tudta, egyhamar nem lesz rá képes, hogy mindezt elfelejtse. A fekete szemek együttérzően tekintettek le rá, amitől Harrynek olyan érzése támadt, mintha apja tapasztalatból beszélne.
– Mondani könnyebb, mint megtenni – panaszkodott Harry gyászos hangon, miközben elengedte apja kezét. – Bár, nem is tudom… jó volt úgy ébredni, hogy nem emlékeztem rá, mit álmodtam, de ez így… rossz, érted?
Piton bólintott, aztán segített fiának betakarózni, miután Harry fáradtan dőlt az oldalára.
– A lelked mélyén ismét veszteségként éled meg, hogy Black eltaszított és megtámadott – vélekedett Piton –, ezért van visszatérő álmod a másik dimenzióban bekövetkezett haláláról. – Gondolkodom majd azon, hogy oldhatnánk ezt meg bájitalok nélkül.
Harry fáradtan lehunyta a szemét, és szívébe melegség költözött a gondoskodó mozdulatra és szavakra. Piton végigsimított az arcán, ahogy megigazgatta a takarót.
– Nekem elég, ha itt vagy a közelemben – suttogta Harry, küzdve az álmosság ellen –, akkor nyugodtan tudok aludni… – motyogta.
– Ez azért nem elég – dörmögte Piton. – Aludj, Harry. Itt leszek.
_________________ ![Kép](https://images-wixmp-ed30a86b8c4ca887773594c2.wixmp.com/f/84e9d0c6-0ab9-4a1e-af20-2f333bfb4fec/d8b3bwp-8a358a43-df3c-4679-9949-03a2f18c1cbc.jpg?token=eyJ0eXAiOiJKV1QiLCJhbGciOiJIUzI1NiJ9.eyJzdWIiOiJ1cm46YXBwOiIsImlzcyI6InVybjphcHA6Iiwib2JqIjpbW3sicGF0aCI6IlwvZlwvODRlOWQwYzYtMGFiOS00YTFlLWFmMjAtMmYzMzNiZmI0ZmVjXC9kOGIzYndwLThhMzU4YTQzLWRmM2MtNDY3OS05OTQ5LTAzYTJmMThjMWNiYy5qcGcifV1dLCJhdWQiOlsidXJuOnNlcnZpY2U6ZmlsZS5kb3dubG9hZCJdfQ.crYxJdzvdjnGrbhnIQV7MJctw2AUB-MsFxsYV6N9R1w) "Minden karakter, akit eddig játszottam más-más dimenzió. Nem érdekelnek a szavak, amelyek összekötik őket." Alan Rickman Forever - In Memoriam
|
|